EGY NAGY SÖTÉTLŐ ERDŐBE JUTOTTAM – Csapó Júlia
![EGY NAGY SÖTÉTLŐ ERDŐBE JUTOTTAM – Csapó Júlia](/res/335667939_204497105526149_2495687749195822857_n.jpg)
EGY NAGY SÖTÉTLŐ ERDŐBE JUTOTTAM – Csapó Júlia
Helyszín: Epreskerti Kálvária, 1062, Budapest, Bajza u. 41.
Megnyitó: 2023. 03. 28. 18:00
A kiállítást megnyitja: Farkas Aliz, a kiállítás kurátora
A kiállítás látogatható 2023. 03. 29-től 04. 05-ig
előzetes bejelentkezéssel Facebook üzenetben vagy a juli.csapo@gmail.com email címen keresztül.
A kiállítás az Új Nemzeti Kiválóság Program keretében, az Innovációs és Technológiai Minisztérium és a Nemzeti Kutatási, Fejlesztési és Innovációs Alap támogatásával valósul meg. Kevesebb jelenjen meg
Kezdetben semmi sem volt. Csak egy falevél lengett pókfonálon. Aztán megeredt az eső.
Vékonyan susogó, élesen sipító hangokkal tűzdelt energiaözön áradt végig a földön. Vitte magával az ezernyi gondolatot, amelyek beszorultak az addig járatlan barlangok odvaiba. Hegyek nőttek, emelkedtek ki a föld síkjából, találkoztak, egymásnak torlódtak és forogni kezdtek a saját tengelyük körül. Utak formálódtak, faágak kanyarogtak, mégsem volt semmi a helyén. Minden iszonyú ütemben változott, megismerni lehetetlen lett volna. Az erdei utak összegubancolódtak, sokaságukban útvesztővé váltak, a fák áthatolhatatlan sűrűséggé terjesztették ki ágaikat, sötét sátorrá burjánzottak tovább.
...
Magában indult útnak, nem volt nála semmi. Csak kétkedése, és felfedezővágya. Lépett. Óvatosan próbálta, ráteheti-e a lábát az útra. A kövek rücskös felszínén nem csúszik-e el, nem zavarodik-e össze közvetlenül előtte az ösvény. Hívogatta a bozót, inkább arra szeretett volna menni, semmint a kijárt úton. Kezei kinyúltak, hozzáértek a szúrós növényekhez, eltoltak néhány ágat a teste elől. Ekkor látta meg a hegyet.
...
Kinyitom a tenyerem. Belenézek. Ez a kis térkép talán elvezet a sűrűben. Az árnyékok megsokasodnak, a tér kitágul. A fák tövéből városok, alaprajzok rendszere bontakozik ki. Régi, elhagyott udvarok. Az idő telik, közben mégsem tűnik végesnek. Üresen kongó helyek egyre zsúfoltabbá válnak, míg végül kimásznak a formák saját terükből.
(Lentovits Laura)